Ved Daniels konfirmation kommer Mads Skjerns søster, Anna, på besøg.
Hun ser med undren, hvordan hendes brødre lever.
Det stemmer ikke overens med det, som Mads har lært hjemmefra.
Hun sanser også, at Kristens ægteskab er dårligt -
- og hendes bitterhed går ud over Ingeborg.
Anna forlader byen fuld af betænkeligheder.
Efter sit giftermål med Røde går Agnes ud og serverer -
- og hun regner med, at Røde passer Knud og Aksel.
Men Røde er optaget af partikammeraterne -
- der stadig tror på Stalin trods Ikke-angrebspagten -
- der blev signalet til anden verdenskrig.
Aksel falder i branddammen, og selvom han overlever -
- gør Agnes sig uafhængig af Røde.
Hun starter en forretning med opmaskning af strømper.
Oberst Hachel får et slagtilfælde, da hans fjende, general Prior -
- får kommandoen over de danske styrker.
Vicki genforenes med digteren Herbert Schmidt -
- som er vendt hjem fra den spanske borgerkrig.
Kom ind.
Goddag, Agnes.
- Fire strømper. De er vasket. - Det har du vel gjort?
Ja … frk. Hollenberg vasker ikke noget.
Næh, man skulle have kaldt sig frk. dengang.
Sid ned, så henter jeg kaffen.
Det er lige før, jeg savner Esther.
At du vil have det svineri.
Det var da værre at maske de beskidte strømper.
En rigtig frue kommer ikke med beskidte strømper.
Så kan man finde ud af, hvem der er rigtige fruer.
Fru bankdirektør Skjern vasker ikke sine strømper.
Hendes mor vasker heller ikke.
- Gør svigerinden? - Jo, altid.
Så er det, efter at hun har fået Esther.
Det er halv kaffe!
Hvor får du det fra? Vores mærker rækker ikke til.
Fra Boldt. Han sælger mærker.
Er det det, du bruger dine penge til?
De fleste sparer jeg til en knappemaskine.
- En knappemaskine? - Til at overtrække knapper med.
- Mandag den 8. Skal vi da noget? - Næh … hvorfor?
Det er Lauras store dag. Hun skal ind og have sin medalje.
Vi skal være i kirken 9.45. Prinsessen kommer klokken 10.
- Kan Frederiksen køre os? - Der må kun køres erhvervskørsel.
Det blev da ophævet. Så meget har jeg da læst.
- Det blev genindført i går. - Skal vi så med toget?
- Det har du da prøvet før. - Men ikke sammen med Laura.
- Hvornår går togene? - Det skal jeg finde ud af.
- Hvordan? - Jeg ringer til stationen.
Hvor er telefonen?
Nu har hun igen sat den op i soveværelset.
Frk. Hollenberg snakker med sin kæreste.
Jeg troede, soldaten havde slået op.
Ja ja .. nej nej ….
Av min arm. Det siger du ikke?
Ja ja .. nej nej ….
Bankdirektøren skal låne telefonen.
Av min arm. Nej nej … ja ja ...
Det siger du ikke. Av min arm.
Tak, Laura.
Laura, vi vil ikke have, at hun taler i soveværelset.
Det synes jeg, fruen selv skal sige.
Jeg troede, forlovelsen var gået over styr.
Hun har fundet en ny.
- Et ordentligt ungt menneske? - Så længe det varer.
Jeg beklager. I skal med 7.46.
- Hørte De det, Laura? - Hvad?
Når De skal hædres i Selskabet for trofast Tyende.
Jeg står altid op halv syv.
Det bliver en stor dag, Laura.
De har tjent mig længere, end min kone har. Er det 17?
18 … Ulrik er 17 år.
Hallo! Når man taler om solen …
Er det Ulrik? Hvorfor giver han ikke besked?
Ja … nå nå . Han er sammen med Ellen Skjern.
Hvorfor passer han ikke spisetiderne?
Han har ringet. Der var hele tiden optaget.
De har spist hos Ellens bedstefar.
Han spørger, om vi vil have en halv gris.
Hvis den ikke er for fed.
Det er fint, Ulrik. Bare sig ja tak.
Farvel, min dreng.
- De vil ikke have det. - Hvilke noget?
At De telefonerer i soveværelset og sidder i bankdirektørens seng.
- Har De forstået? - Ja ja … Er der kaffe?
Er De i stand til at løfte koppen selv?
Ja ja ...
Nå .. ja … Tak for kaffe, Laura.
Det skal man jo sige, så længe den smager af kaffe.
Det gør den ikke ret meget længere.
- Der er ikke flere kaffemærker. - Vi må vove livet med erstatning.
Hvis det er tilladt … Agnes ved, hvor man kan købe kaffemærker.
Det er da netop ikke tilladt, Laura.
Jeg synes, vi skal give Laura frie hænder.
Mange tak.
- En gang ål? - Nej tak!
- Nu er der da råd til det. - Karbonader.
De er ellers dejlige.
Ål minder mig om strømper. Mit hjem ligner en slangefarm.
De er over det hele.
Om natten drømmer jeg, at de slynger sig rundt om mig.
Jeg skriger om hjælp.
Så er det bare konsulinde Holms brune halvsilkes på tørresnoren.
Der har vi sgu lovens arm.
- Har nogen set Herbert Schmidt? - Herbert er i København.
Han har ikke været på stationen.
Kan jeg ikke vise dig 100 kr. på hans vegne?
Det er jo ham, der skal bevise, at han ikke er subsistensløs.
Om en uge kan han købe hele politistationen.
Med politihund og det hele.
- Læser du ikke aviser, Sofus? - Jo, Tidende.
Hvis du vendte dig fra den sprøjte, ville du ikke spørge så dumt,
Jeg gør bare min pligt.
Herbert er i færd med at kaste glans over Korsbæk -
- ved at sætte sit eget teaterstykke op i København.
Hvad hedder det?
- Hvad tror du? - Noget med ben?
- Noget med støvler? - Det er fandens, så kvik du er.
Boldt, en gang ål til øvrigheden.
- Stik mig lige et kaffemærke. - Kender jeg ikke noget til.
Jeg regnede med en cykeltur med drengene.
Aksel og jeg skal ind og se Laura få medalje.
Og bagefter hen på teatret. Herbert har selv inviteret os.
Så kan jeg passe Knud.
Marie ser efter Knud. Jeg kender dit børnepasseri.
Agnes, jeg har jo sagt …
Bare du bliver, til Marie kommer.
Så forlanger vi ikke mere.
De skal vente her.
Men fruen, det er denne vej.
Jeg syntes nok, det var dig, Maude.
- Anne Grete, hvad laver du her? - Du husker da Oline?
- Som var hos dine forældre? - Jeg arvede hende. Hun står der.
Hvis fruerne vil gå ind. Prinsessen kommer på slaget.
De kunne godt have lagt en pind i kakkelovnen.
Hvordan har Deres mor det efter amtmandens død?
De kender Mammy. Hun er tapper.
- Det har vi brug for i disse tider. - Ja, med alt det, der foregår.
Kammerherreindens svigermor gav Oline 25-års-medaljen.
- Nu er det 40 år. - Ja, en stor dag for Oline.
Bliv ved denne side, når prinsessen passerer forbi.
Behold handskerne på.
Vi kom med en forkert sporvogn.
- Deres ærinde med forlov? - Vi skal se, når hun får medalje.
- Kan den dreng forholde sig i ro? - Det kan De vel se.
På bageste række. I absolut stilhed.
Så stiller vi op.
Af Guds nåde, til Guds ære
evig glade vi skal være
i vor Herres Jesu navn.
Sikre på, vor arv og løn
er med Guds enbårne Søn
af Guds nåde, til Guds ære
evig glade vi skal være
i vor Herres Jesu navn.
Fælles om hans liv og fred
lys og kraft og herlighed
af Guds nåde, til Guds ære
evig glade vi skal være
i vor Herres Jesu navn
tjene vor Herre med al vor flid
så skal vi nok komme hjem
så skal vi nok komme hjem.
Deres Kongelige Højhed, mine damer -
- og alle, som står vagt om vort selskab, velkommen.
Også til Dem, som vi hylder i dag.
Hvor er det dog godt, at vi midt i denne tid -
- med krig og ufred op mod landets grænser -
- og med opløsning og forfald -
- kan se Dem som vidnesbyrd om -
- at der stadigvæk eksisterer flid og troskab.
De sidder her som repræsentanter -
- for det bedste i vort folk: Det tjenende menneske.
Var alle som De, så det anderledes ud.
Vi er jo alle tjenende mennesker.
Som De har tjent Deres fruer, har fruerne tjent mand og børn -
- og enhver har opfyldt sin plads her i samfundet -
- og sluttet op mod de nye, farlige kræfter -
- der river og lokker -
- for at få kvinderne til at glemme deres inderste bestemmelse -
- som dem, der er udvalgt til at stå vagt om vore hjem.
Mor, jeg skal tisse!
… det mest velsignede arbejde af alle.
For vi ved, at Gud står bag os -
- og Gud ser ind i stue som i køkken.
Og Gud, den mest trofaste, ved, hvad troskab er værd -
- og udmønter en løn, som er tusindfold større -
- end vi mennesker kan give jer.
Skynd dig, ellers når vi ikke at se Laura få medalje.
Nu vil Hendes Kongelige Højhed overrække medaljerne.
Berta Sørine Andersen for tjeneste hos familien Sverin -
- i halvtredsindstyve år.
Hanne Marie Jensen, 40 år hos familien Nyborg.
Hvordan er det, du ser ud?
- Kom så. - Jeg vil ikke.
- Hvad så? - Blive her … Der lugter.
Thyra Hansen, 25 år hos familien Hammer.
Du rører dig ikke, til jeg henter dig igen.
Laura Larsine Sørensen hos familien Varnæs i 25 år.
Vi håber, Deres Kongelige Højhed vil indtage et lille glas.
Og pastoren.
Din lille laban. Kan du se at komme ud.
Hvad er dette her?
- Det er min dreng. Slip ham. - Han har bidt af alle kagerne.
Derfor er de vel ikke giftige.
Du er ligesom din far. Du kan aldrig holde dig i skindet.
Nu går vi hen og ser livgarden.
Agnes!
- Er du ikke sammen med fruen? - Fruen traf en veninde.
- Hun kan da ikke rende fra dig. - Jeg sagde, jeg passede mig selv.
Vi har mad nok til tre.
Ja, han kan jo ikke have meget appetit nu.
- Te eller kaffe? - Jeg skulle jo hen til hr. Jørn.
Hvis du venter lidt, kan du hilse på min mand.
- Bor I altid her? - Ja, når vi er i København.
To kaffe.
Jeg skulle have taget nogle større sko på.
- Der har vi Emil. - Se, hvem jeg har indfanget.
- Herr Holz. Goddag. - Goddag, de damer.
- Det er Maude Friis, nu gift Varnæs. - Endelig møder man Dem.
En kop kaffe sammen med os?
- Tillader de damer? - Ja.
Vi har haft det så fornøjeligt med hr. Holz og hans venner.
- Er Deres venner her også? - De er i Hamborg.
- Måske kommer de senere. - Så må vi ses.
- Bor De her? - På dette hotel, ja.
Hvor verden dog er lille. Maude var også til medaljeoverrækkelse.
Med vores kokkepige, Laura.
- Hvor er Oline? - I seng … med medaljen.
Maude er gift med en bankdirektør.
Herr Holz er også bankdirektør … I Hamborg.
Men jeg har ikke en så bedårende hustru.
Den dreng er snart lige så fræk som sin far.
Han tager fra de rige og giver til de fattige.
Til højre, drej.
Se lige ud.
Gevær ved fod.
- Nej, nu må jeg have en vogn. - Jeg tager med.
- Hvad er damernes planer? - Jeg må vist hjem.
Bliv til middag. Jeg har aftalt med hr. Holz …
- Ja? - De vil vel spise middag med os?
Måske har han siddet i vores stue og tænkt det igennem.
Hvordan finder man på sådan et helt stykke?
- Gå med ind til prøven. - Jeg tror, jeg vil hjem nu.
- Når vi nu er i København? - Jeg har været her længe nok.
- De har billet til første klasse. - Jeg vil hellere sidde her.
- Til Korsbæk? - Det er der, jeg skal af.
Vi standser først i Vordingborg.
- På torsdag er det i kostumer. - Det var spændende alligevel.
- Revolvere! Bum! Bum! - Revolvere er ikke for børn.
De skulle heller ikke være for voksne.
- Herbert! - Ja?
Nu skal vi hjem.
Vil du vente, mens jeg skriver et par ord?
Vi ses i morgen kl. 10.
- Det er til Vicki. - Vi kommer og ser stykket rigtigt.
Farvel, Agnes.
Farvel, lille mand.
- Er der noget, Herbert? - Nej …
Hils Lauritz og sig, at det sker nu.
- Hvilket, Herbert? - Lauritz ved, hvad jeg mener.
Grüss Gott.
- Der er telefon. - Tak.
Her.
Ja … Maude?
Tog du noteringen?
Det tror jeg gerne.
Det er helt i orden. Så spiser jeg i klubben.
Nej, de er til dans.
Laura? Det har jeg ikke set efter.
Hun må vel være her.
- Laura, er hun kommet? - Nej nej.
Så må De høre efter Helle. Jeg går i klubben.
Nå, der er De.
- Hvor kommer den fra? - Korsbæk Huse.
- Skal De ud og rende? - Kosmorama.
- Er herren og fruen ikke hjemme? - Nej nej.
- Det er mig. - Hvad vil du?
Lad mig komme af med det her. Papiret er helt opløst.
Fru Skjern syntes, at De skulle have det.
- Fru Skjern? - Ja, vi fik den anden halvdel.
- Der er ikke noget. - Har de spist så tidligt?
- De er ude. - Men De?
- Jeg har heller ikke spist. - Er De syg?
Næh, men der er ikke noget.
- Gå med ud til os og få noget mad. - Hos dem?
De er flinke, Laura. Man må tage det, der er.
- Jeg kunne ikke få en bid ned. - Vi har også rigtig kaffe.
Så tag du hjem og drik din kaffe der.
- Vil De ikke med? - Jeg vil hellere dø af sult.
- Hallo, er der ingen hjemme? - Frk. Friis.
Jeg låste mig selv ind.
Her er ingen … uden Helle.
De er her da, og det var Dem, jeg kom for at give denne her.
- Det ligner et helt flæsketorv. - Det er en halv gris … fra dem.
Et etui. Skal jeg have det?
Ja, hvad har De ellers fået?
100 kr. af bankdirektøren. Og så denne her.
Spiste De så med min søster?
Nej, Agnes kom derind, og fruen mødte en veninde.
Så har De spist helt alene?
Jeg har ikke spist.
Jeg må se at komme i gang. Nu har jeg jo fred til det.
- Jeg har heller ikke spist. - Skal jeg lave noget?
Jeg har en bedre idé. Vi spiser på Postgaarden.
Der har jeg aldrig været.
Så var det da på tide. Efter 25 år.
- Jamen Helle ligger deroppe. - Hvor er Ulrik og Regitze?
- De kommer klokken otte. - Om ti minutter.
- Er den så mange? - Så hører de efter Helle.
- Det vil Regitze ikke. - Så har vi Ulrik.
Det går nok. Nu ikke flere ophævelser.
- Jeg kan ikke være i mine nye sko. - Så tag de gamle på.
Jeg går op og indfanger Ulrik.
Det er alt for flot.
Tænk på de gode middage, De har lavet til mig.
- Geléen er ikke hjemmelavet. - Det kan De ikke forvente.
Denne her kylling, den er ikke stegt i smør.
Der er brugt for meget sukker til kartoflerne efter min smag.
Kokken skulle bare vide, at hans overmand sad her.
Jeg vil ikke lyde utaknemlig.
Jeg brokker mig også, hvis nogen spiller falsk.
Det gør De ikke. Jeg hører Dem hver søndag i kirken.
Tænk, at jeg skulle ende der.
Ja, hvem havde troet det?
Jeg og Agnes sagde også, at De nok vendte tilbage til os.
Man må finde ud af, hvad man vil med sit liv -
- og så holde fast ved det.
- Må jeg spørge om noget? - Ja.
- Var det ikke svært? - Jeg kunne jo klare mig selv.
- De var jo også yngre. - Jeg var 35.
Og jeg er 50.
- Og det gjorde ikke noget? - Nej, jeg spiste jo i klubben.
Vi spiste på Terminus.
De havde mødt en tysker, da de var på skiferie.
Tysker? Har de tid til skisport?
De har da ikke alle sammen noget med krigen at gøre.
- Hvad laver han her? - Han skulle til møde.
Fik Laura en stor dag ud af det?
Agnes var mødt op, men det skal vi ikke tale om.
Hendes barn råbte op, da det var mest højtideligt.
"Lader de små børn komme til mig ."
- Han spiste al kransekagen. - Han trængte vel til den.
- Har du talt med Laura? - Hun er sikkert gået i seng.
Jeg vil lige se, om hun kom godt hjem.
Laura?
- Hans Christian! - Ja?
- Hvad er der? - Har du set der?
Det er åbenbart en præmiegris.
Det må være Ulrik. Stakkels gamle Laura.
- Hvor fik du det fra? - Agnes havde det med fra Herbert.
- Er der sket noget? - Herbert er taget til Sverige.
- Midt i sit teaterstykke? - Du må hellere selv læse brevet.
Det lyder usandsynligt. Vi ser ham nok snart igen.
Tror du?
Åh nej.
Hvem er nu det?
Ja.
Bankdirektøren og fruen må meget undskylde.
- Hvad er klokken? - Kvart over syv.
Fru Fernando Møhge ringede. Hun sagde, hun ville i boksen.
Nu? Banken åbner først kl. 9.
- Hun siger, tysken er over os. - Vrøvl.
Jeg siger jo bare, hvad hun sagde.
Tante Møhge våser nu mere og mere.
Hun er jo også snart 100 år.
Nej, vi kan lige så godt stå op.
Ja.
Herren og fruen skal se disse her.
Hvad i alverden er det?
Vi må hellere stå op. Tante Møhge havde ret.
… har gjort landgang forskellige steder.
Den danske regering har under protest besluttet …
- Ulrik og Regitze? - De ville hen på skolen.
De tyske tropper er i forbindelse med den danske værnemagt -
- og det er befolkningens pligt at afholde sig fra enhver modstand.
Regeringen vil forsøge at sikre det danske folk -
- imod de af krigsforhold følgende ulykker -
- og opfordrer til rolig og behersket holdning -
- over for de forhold, som nu er opstået.
Ro og orden må præge landet -
- og loyal optræden må udvises over for alle myndigheder.
København, den 9. april 1940. Christian Rex/Th. Stauning.
En proklamation fra Hans Majestæt Kongen:
Under disse for vort fædreland så alvorlige forhold …
- Går du? - Børnene er jo gået i skole.
- De ville absolut. - Livet må gå sin gang.
Hvem går i butikker i dag?
Jeg må sikre mig mørklægningsgardiner.
- Mørklægningsgardiner? - Foruden alt det andet.
Gud bevare Danmark.
Skal Hitler og Frits Clausen ikke ned fra lokumsvæggen?
- Der kommer jo kun mig. - Det ved man aldrig.
- Og provst Mejer? - Ham kan du godt lade hænge.
Silkestrømper har vi igen på fredag.
Mørklægningsgardiner kommer inden aften.
- Rullegardiner? - Senere får vi stof.
Så siger vi det. Farvel.
Jeg har prøvet at få fat i Dem.
Ja, det ser jo sort ud, så …
Det sidste skal vi ubetinget have lørdag.
- Det var mørklægningsgardinerne. - Ja. Vi har fået nyt at tænke på.
- Kan De lægge alt andet til side? - Ja, jeg har faktisk …
Jeg får brug for Dem i 14 dage eller mere.
- De skal lave kontrakter. - Om hvad?
- Om hør. - Til spinderierne?
Jeg køber hørren. Så kan spinderierne behandle den.
Skal hør ikke … skættes?
Jo, spinderierne er ved at købe et fynsk skætteri.
- Hvornår skulle det være? - Nu.
Før andre får den samme idé.
Men jeg ville spørge, om De kunne undvære mig et par uger.
- Man kan stadig komme til Sverige. - Hvad vil De der?
Videre til Schweiz. Det er et privat anliggende.
Det er vel fru Graa?
Ja, jeg ville gerne hjælpe hende hjem.
Hvis fru Graa vil hjem, kan hun vel selv arrangere det.
- Det er mig magtpåliggende. - Hr. Varnæs, De arbejder for mig.
De må påtage Dem denne opgave.
- Med så kort varsel? - Det er de korte varslers tid.
Sørensen, min fuldmægtig, er allerede i København.
Han kommer med en liste over landbrugskonsulenterne.
Dem opsøger De og får kontakt med landmænd, der kan dyrke hør.
Hvis de allerede har et bud, så byder De over.
De får selv procenter.
Hvis det kunne opsættes bare i tre dage …
Det kan det ikke.
Her er skætteriets adresse. De kan kontakte mig telefonisk.
Jeg må desværre videre. Der er meget at se til.
Ja, så ringer jeg.
Held og lykke. Også for Deres skyld.
Fru Graa bliver sikkert i Schweiz, som sagerne står nu.
Tak, Frederiksen.
Vi kan ikke se dem, når fortræksgardinerne er for.
- Laura har en kop kaffe til Dem. - Ja, den står på kaffekanden.
Bare han nu ikke falder ned af alle de stiger.
- Jeg vil gerne tale med fruen. - Ikke om frk. Hollenberg igen?
- Nej, det er mig. - Dem, Laura?
Jeg rejser til maj.
- Hvad er det dog, De siger? - Jeg har tænkt meget over det.
- De har jo altid været her. - Ja…
- Men, Laura … I et andet hus. - Det siger jeg også til mig selv.
- De skal da leve. - Jeg vil være kogekone.
Hvad skal vi dog gøre?
Fruen kan jo finde en kokkepige af god familie.
Ligesom frk. Hollenberg.
Har hun sagt op? I dag?
- En ulykke kommer ikke alene. - Maude … din proportionssans.
Forstår du, hun kunne gøre det? Og så netop i dag, Elisabeth?
Jeg forstår godt, at hun ville prøve.
Efter den smukke højtidelighed i går.
Pastor Arreslev talte så udmærket.
- Om hvad? - Paulus' brev til Efeserne.
Om ikke at lade sig fange af bedrageriske begæringer.
Pastor Arreslev hører ikke til de udvalgte.
Han har konfirmeret flere af de unge i kongehuset.
Derfor kan han godt have cement i hovedet.
- Misse? - Skal De ud at rejse?
Nej, det er noget helt andet. Lille mor har været i boksen.
Det ringede hun om i morges.
Nu vil hun have gravet det hele ned.
Sølvtøjet, smykkerne og obligationerne.
Vi har prøvet at finde et sted i parken -
- men der var så mange mennesker, og nu …
Nu forlanger hun, at jeg skal grave det hele ned i Deres have.
I vores? Er alle da blevet vanvittige?
I hendes slægt har de altid gravet ned, når tyskerne kom.
Og nu skal vi også købe petroleum og klipfisk.
- Petroleum og klipfisk? - Ligesom før første verdenskrig.
Vi havde 50 kilo klipfisk, da krigen sluttede.
- Jeg måtte smide dem ud i smug. - Tænk, om I havde gemt dem.
- Elisabeth! - Undskyld, det var galgenhumor.
Kom Misse, så skal jeg hjælpe med nedgravningen.
- Skal vi ikke ned i haven? - Nej, denne vej.
- Jeg har aldrig før løjet for mor. - Én gang skal være den første.
Og denne dag er særdeles velegnet.
Vi ser ikke min mand før langt ud på aftenen.
Det er uden forskel. Bare jeg må være her lidt.
Må jeg byde Dem et eller andet?
Vi behøver ikke fortælle hinanden, at det er frygteligt.
Men for mig er det måske endnu værre.
Vil De ikke sidde ned?
Mine oldeforældre og min mor var tyskere.
Jeg troede ikke, det ville komme så vidt -
- men nu er det som at være i familie med forbrydere.
- Forstår De? - Ja, men De er jo uden skyld.
Jeg har sagt til mig selv, at der findes pæne tyskere.
De læser stor litteratur og hører stor musik.
De ser ned på den der lille korporal.
- Dem hører vi fra før eller siden. - Ja…
De kan godt kalde det selvbedrag.
Min kones søstre er gift i Tyskland -
- og hun ser ikke kendsgerningerne i øjnene.
Hun tror, de er væk i næste uge.
Hun kan ikke forstå at simple, uvidende mennesker kan have magt.
Det er måske bedre at have sådan en tro på sådan en dag.
Jeg kan ikke tale med hende.
Hun tager sin hest og rider en tur.
I morges hørte hun ikke engang radioavisen.
Og hele dagen har hun læst … Racine.
Jeg læser også Racine nu.
Men De uddrager en anden lære.
Jeg har aldrig mødt nogen, der i den grad er i live som De.
- Jeg siger jo næsten ingenting. - Nej, men De lytter, fru Skjern.
Jeg har fornemmelsen af, at De gerne vil blive til middag.
Jeg giver lige besked.
Dav.
- Har du nedlagt forretningen? - Jeg har lejet lokaler.
Hos sømanden. Han er strandet i England.
- Hvor ved du det fra? - Fru Larsen.
Rederiet har givet besked. Hun ejer jo huset.
- Hvad skal du betale? - 30 kr.
Det er jo mere end her. Og uden at spørge mig.
Jeg har antaget Marie.
- Hvad siger Fede? - Han ved det ikke.
Laura flytter ind i det lille værelse.
- Hvad skal hun der? - Hun har sagt op.
- Endelig har hun set lyset. - Hun skal være kogekone.
Sådan en kunne vi trænge til efterhånden.
De har været her og spørge efter Herbert.
Godt, han slap af sted.
Her i landet kan han jo ikke være for dine venner.
Du sagde, det var helt i orden. Ikke, Marie?
- Jeg blander mig ikke i politik. - Det skulle du også lade være med.
Hvad med at betale for mørklægningen? 14 kr.
Jeg er så ked af, at Herbert måtte rejse.
Det er Lauritz måske også.
Katrine ville have ham, Mussolini og Frits Clausen ned af væggen.
De forstår sgu ikke et kristent sprog.
Se bare, hvordan det der 'Oprop" var stavet.
Mussolini og Frits Clausen røg en tur ned i tønden.
Men så kom der sådan noget ensomt over provst Mejer.
- Hvad har han med det at gøre? - Han hænger på lokumsvæggen.
Hvad siger din svigersøn til det?
Måske fik han Katrine til at lægge træk og slip ind i huset -
- for at slippe for at se på provsten.
Katrine er grundtvigianer, så hun er sgu ligeglad.
Men ham her ville hun have ned.
- Men jeg lurede dem begge to. - Hvordan?
Jeg har sømmet ham her fast i lokumslåget … indvendig.
Skal du ikke over til dine allierede?
I er ligesom Agnes. I forstår ikke noget.
Næh. Gør du?
Vi håbede jo, at Laura ville ombestemme sig.
- Hvilken utaknemmelighed. - Og hun fik medalje.
- Det her er en købe-bolle. - Yrsa kan ikke bage.
Yrsa? Hun var hos Iben. Værre hundeæde.
- Lærte Deres datter hende ikke op? - Hun laver endnu værre mad.
Hun kan vel holde en dygtig kokkepige.
De hænger ikke på træerne.
Og når man har fået dem, så render de igen.
- Det skulle være forbudt. - Hvad mener De?
- At rende fra sin plads. - Mindst et år skulle de da blive.
Det arbejder vi for i Husmoderforeningen.
Jeg læste Deres henvendelse til regering og rigsdag.
Vi må have tvungen huslig værnepligt.
Hvor var vi henne, hvis en husmor ikke fik hjælp?
Hende med sløret beholder De da?
- Hun passer jo Helle. - Hvordan har den lille det?
Hun blev jo to år for nylig. Er hun lige så flink som de andre?
Ulrik var jo mageløs.
Han talte allerede, da han var halvandet år.
Det er mærkeligt, men Helle taler ikke så godt.
Hun siger kun 'ja ja' og 'nej nej'.
- Du gør hende uret. - Har du hørt hende sige andet?
Ja. 'Av min arm'.
Der er en herre.
Mine damer.
De var så venlig at invitere mig. Og her har De mig.
De sagde jo, at De var bankdirektør.
Jeg kunne jo ikke præsentere mig som officer.
Et øjeblik.
- Siegmund Holz. - Elisabeth Friis.
- Vær venlig at følge med mig. - Så gerne.
Skal han i kantonnement her i huset, Misse?
Nej, lille mor.
Han sagde, han var bankdirektør.
Det var, før vi blev … besat.
- Hvad er det? - Fra tyskeren.
- Fjern dem. - Ja ja.
- Nu er han gået. - Var han grov?
- Særdeles elskværdig. - Høflige er de i hvert fald.
Nu ved vi, hvad han og hans venner foretog sig -
- i Norge og København før den 9. april.
Jeg gav ham mit kort. Det er jo forfærdeligt.
Han forstod slet ikke, at han ikke var velkommen.
Var det rart?
På Feddet med mor? Det gør jeg ikke en gang til.
Din far bygger nok et bedre hus til næste år.
Han bygger 20 … og udstykker Jørgen Varnæs' grund.
Ved vandet kommer de til at ligge som sild i en tønde.
Er her nogen?
Det er løgn. Hun er ude i entreen.
Er Viggo her? Han skulle have mødt mig her.
- Hvad mon han laver? - Han har nok fundet en anden.
Er der noget på kanden?
Selvfølgelig. Jeg henter en kop.
- Jeg har fået det. - Hvilket?
- Alt er skjult, ikke? - I hvert fald hovedet.
Det støtter og former.
Musse! Glæden er jordens gæst i dag.
- Skal du i krig i den ringbrynje? - Det er mit nye Spirella-korset.
Det ligner noget, der er bygget i en tørdok.
Rul ned og sæt dig, mens far fortæller et eventyr.
De har lejet hele lortet. Bygningerne, garagerne, krikkerne.
- Hvem? - Tyskerne.
Og lejen kan konsortiet næsten selv bestemme.
Bliver de længe nok, er hele møget betalt.
- Hvor får tyskerne penge fra? - De trykker dem nok selv.
Er det dig?
Det blev sent. Hvorfor er du ikke i seng?
Lauritz er til møde. Kom og få en kop kaffe.
Jo tak.
Kaffemærkerne er steget til det dobbelte.
Der, hvor jeg var, bruger de tre fjerdedele tilsætning.
At man skal servere den slags.
Sikken et køkken. Og der måtte ikke ofres smør.
- De æder vel selv smørret. - Man kan ikke koge på den måde.
Bankdirektørens var i hvert fald ikke fedtede.
Og de blandede sig ikke. Derpå kendes en ordentlig frue.
Sig, du ikke vil have det.
Konsulinden ville lære mig at lave hollandaise med mel i.
Og hun er formand for Husmoderforeningen.
- Og apoteker Strøms. - Hvad?
- Gud bevare min mund. - Sig det alligevel.
Hun er en so. Du skulle se en gasovn.
Og der var kun to tårne på de fleste af sølvfadene.
- Det ser gæsterne ikke. - Netop. Men jeg gør.
Hvad stod der i indbydelsen?
Stein sagde, at borgmesteren ville se os på Postgaarden.
Borgmesteren er jo socialdemokrat.
Det drejer sig om et velgørende projekt.
Og i ferietiden, når jeg er i sommerhuset.
Han kan jo ikke kende vores vaner.
Jeg må se lidt civiliseret ud, når jeg lige kommer fra landet.
- Er det et alsangsstævne? - Vores nabo fylder 50.
- Skal vi tage cyklerne? - Jeg har lige cyklet fra Feddet.
Vi skynder os.
De siger, borgmesteren er gammel typograf.
Derfor kan vi godt være korrekte, når han nu vil se os til middag.
Godaften, Olsen. Vi skulle møde borgmesteren.
Det må dreje sig om mødet i salen.
- Er der flere? - Kaffebord til 50 personer.
- Kaffebord? - Ja, med sandkage.
- Nå, De fik vores besked? - Banken ringede til sommerhuset.
Det er min kone. Har du hilst på borgmesteren?
- Vi kendte Deres forgænger. - Ja, tiderne forandrer sig jo.
Det er alle organisationsformændene -
- men pengefolkene kommer man jo ikke uden om.
- Godaften, hr. bankdirektør. - Godaften, direktør Skjern.
Det er direktør Skjern, og det er fru Skjern.
- Hvad drejer det sig om? - Viggo siger, det er ve-ædighed.
Mine damer og herrer, kære korsbækkere, velkommen.
I disse alvorlige tider har en kreds af folkevalgte -
- og organisationsformænd taget dette initiativ -
- for at værne om vor by og dens skønne egn -
- og for at lære ungdommen disse værdier at kende -
- så vi, unge og gamle, kan stå sammen -
- og føle os som ægte korsbækkere, der skulder ved skulder -
- står vagt om vor natur og kulturarv.
Hørt.
Det er også vigtigt -
- at vi værner om vor ungdoms sundhed -
- for det er dem, vi skal bygge fremtiden på.
Hørt.
Vi har indbudt en kreds, der tegner foreningslivet -
- og forretningslivet for at opfordre alle -
- til at løfte i flok med hensyn til dette projekt.
Det vil kræve offervilje. Ikke alene fra de herrer -
- men også fra de damer, der før har bevist -
- at de ved deres hænders flid har kunnet samle penge sammen.
Lad mig røbe, at det drejer sig om oprettelsen af en folkepark.
Korsbæk Folkepark, hvor unge og gamle kan mødes -
- og holde folkelige stævner, og hvor idrætsfolk kan boltre sig.
Hørt!
Det er godt at fornemme salens velvilje.
En af vor bys driftigste forretningsmænd -
- har tilsagt os økonomisk støtte.
Det er et eksempel til efterfølgelse.
Men først synger vi en af vore danske sange.
'Jeg elsker de grønne lunde'. Kan man vælge noget bedre?
Det er nummer 85.
Jeg elsker de grønne lunde
med tonernes vuggende fald
jeg elsker de blanke sunde
med sejlernes tusindtal.
Jeg elsker hver dal, hver banke
med kornets bølgende flugt
hvor flittige hænder sanke
af arbejdets gyldne frugt.
- Bankdirektøren er oppe i salen. - Og jeg sidder her.
To bajere og to gange tre stykker.
Nu skal jeg tage en smørrebrødsseddel.
- Værsgo. - Hvad holder de møde om?
Det drejer sig om anlæg af en folkepark.
Så kan vi afsløre planerne takket være denne planche -
- der er udarbejdet af kommunens arkitekt.
En del af borgerne har her deres sommerhuse.
Apoteker Strøm, konsul Holm, sagfører Skjold Hansen -
- familien Varnæs, direktør Skjern -
- og her har vi, takket være tilbud fra gårdejer Andersen -
- mulighed for at anbringe folkeparken.
- Seks kilometer fra Korsbæk. - Det er jo Feddet.
Derude kan du alligevel ikke få noget til at gro.
Her er tribunen, sportsklubben, og her er skolebørnenes koloni.
- Vidste du, det var Feddet? - Nej.
Må jeg?
Hvorfor skal parken absolut ligge der?
Der er sten på stranden, og vandet er beskidt.
Udmærket spørgsmål.
Næste punkt vedrører samtlige damer og herrer ved mit eget bord.
Ved at føre offentlige stier ned mellem de bebyggede grunde -
- kan vi skaffe borgerne adgang til sandstranden.
Langs vores grund.
Der er tinglyst privat strandret.
Vi vil gerne hæve den tinglysning.
Ikke uden ejernes samtykke. Jeg ejer halvdelen af grundene.
Skal alle mulige mennesker rende på vores badestrand?
Hvorfor skal folkeparken absolut ligge der -
- og ikke nærmere? Fx ved Varpemark Huse?
Fordi der ikke er en ordentlig vej. Kun en gammel hulvej.
- Må jeg have lov? - Direktør Skjern, værsgo.
Tak for det, Olsen. En snaps og to likører til damerne.
To likører til til damerne.
Olsen kan ikke komme over, at vi kommer uden herrer.
- Er jeg ikke en herre? - Det har vi tit spekuleret på.
- Maude, vil du ikke sidde her? - Jeg venter på Hans Christian.
- Det var det. - Da fik de pengene op af lommen.
Tja, sådan fik vi betalt vores vej til Varpemark Huse.
En morsom aften, Knudsen.
- Man kan ikke bare rejse sig og gå. - Skulle jeg høre på det?
Vi beholdt jo strandretten.
Det kan vi takke Mads Skjern for. Du kunne måske lære noget af ham.
Maude, du er barnlig. Kom nu, faren er drevet over.
Og tyskernes vognpark skal flytte over i garageanlægget.
Det kan vi takke din uduelige bror for. Du skulle have set ham.
- Der har vi jo Laura. - Jeg har været inde og koge.
- Godaften, Laura. - Godaften.
- Hvordan har De det, Laura? - Jo tak, det går godt.
- Jeg hører, der er rift om Dem. - Hvordan går det hos direktøren?
- Jo … vi sulter da ikke. - Min kone er begyndt i køkkenet.
Er fruen?!
- Det er luftalarm. - En gang skulle være den første.
Lad os gå ned i vores kælder.
Så kan Laura være med til at indvi vores beskyttelsesrum.
- Ikke tænde! - Laura, det er denne vej.
Værsgo, kom indenfor.
Sid ned, Laura.
- Her er jo ikke værst. - Medmindre huset falder ned.
Det var her, vi havde syltetøjet.
I fremtiden kan det stå i vinkælderen.
Vi må lade os invitere ud, så vi kan nyde Lauras kogekunst.
Det var dejlig mad hos apoteker Strøms.
- Det holdt ellers hårdt. - Der var da ellers rigeligt.
Mel har alle sammen nok af.
- Der er jo også rationering. - Det må vi alle rette os efter.
Gryderne var ikke i orden. Det er man jo ikke vant til.
- Nyder De Deres frihed? - Det var jo mig selv, der ville.
- Ja, det var det jo. - Vi klarer os også. Ikke, Maude?
Jo, det gør vi da.
Og nu sidder vi her. Jeg henter et stykke natmad.
- Hvis der nu kommer en bombe. - Et stykke med spegepølse.
Bankdirektøren skal ikke smøre. Det gør jeg.
Så trækker jeg for.
- Glassene? - I skabet til højre.
Tilbage til hulen. Kom, Laura.
- Er der noget galt? - Jeg er bare lidt træt.
Vi ville jo være glade, hvis De kom tilbage engang.
Jeg ved ikke …
- Hvornår? - Når det passer Dem.
Er De færdig med at telefonere? Så gå i gang med gryderne.
De er ikke blevet skuret, siden jeg rejste.
Ja, her går det jo godt.
- Se, hvad jeg har fundet. - Nå, den.
De troede da ikke, at den var gået tabt?
Det har jeg slet ikke tænkt på.
- Her er den altså. - Tak.